The Wayback Machine - https://web.archive.org/web/20140803104729/http://www.gamadia.co.il/forum/viewtopic.php?f=56&t=3846

התחבר הרשמה | שאלות נפוצות חיפוש רשימת ה-likes

|  | עכשיו 03 אוגוסט 2014, 12:47 |

הצג נושאים פעילים | הצג נושאים ללא תגובות

כל הזמנים הם UTC + 2 שעות

## וורקראפט מלחמת הצללים- פרק 1

| [ 6 הודעות ] |  |

מחבר | הודעה
--- | ---
nebi |
נושא ההודעה: וורקראפט מלחמת הצללים- פרק 1 פורסם: 15 אוקטובר 2013, 10:34
מנהל גלובאלי הצטרף: 11 יולי 2011, 19:04 הודעות: 536 עשה לייק: 274 פעמים קיבל לייק: 106 פעמים הדמות הראשית: Shamshamen שרת: The Maelstrom PvP
פרק 1- חשכת הלילה סגרה עליו מכל כיוון והעננות הכבדה הכבידה על נשימתו. מלכתכילה, הוא לא נודע כאצן גדול, דבר שקיבל משנה תוקף בעת שרץ בפזיזות. הזמן, כך ידע מנסיונו רב השנים, היה חשוב כעת. הרוח הקרירה, שבישרה על בואו של החורף, נשמעה כמו זאב מילל, ובן האנוש שהתרוצץ בחוץ, נראה לעיתים כמו צללית רדופה. חומק בין המציאות לדמיון, בעולם רדוף צללים. זינוק מהיר מעל גזע עץ שנפל, קירב אותו שוב לכיוון מטרתו, שבערה לה בסוף הדרך. החמימות שידע שתמתין לו. או, לפחות החמימות שהמתינה, הסיק מיד. הוא לחש מילה, ונוצת אור נוצרה מלפניו, וכאשר עבר דרכה, החל גופו להיות קליל כנוצה, ומהירותו הוכפלה. הצעקה נשמעה בשנית. ואיתה בא הזעם. כך ידע. הרודנית לא תניח לו להתחמק הפעם. האיחור עוד יעלה לו ביוקר. ההבנה הזאת, שהפעם אולי עבר את הגבול, חילחלה עמוק לתוך תוכו והוא החל רץ במהירות ,שלולא היה עושה זאת בעצמו, היה מאמין בלב מלא, שהיא לא אפשרית. הוא ראה בקצה את הבקתה. מזמינת פנים, בקצה יערות אלווין. נחה לה בשלווה בכפר הקט שקם שם, עשר שנים לפני זה, בסוף 'מלחמת הקיום'. התבוננות פנימית שערך כעת בישרה לו רעות. חשבון מהיר שביצע ראשו הקודח, הניב תוצאות לא משמחות מבחינתו. לפחות לא מהבחינה שקיווה להשיג. הוא חסר שלושה מתוך ארבעת המרכיבים שנשלח להביא, והרודנית, ידע מהשנים האחרונות במחיצתה, לא סלחנית. כעת, הגיע אל הבית. והדלת, שבעבר נראתה כה חמימה, הייתה פתאום פושרת ומלאת דאגות. הוא פתח אותה לכדי סדק צר, שהתרחב בהדרגה ככל שגבר בו אומץ לבו. המטבח היה ריק. הוא ראה. ומבטו סרק בזריזות את הסלון אחרי המכשפה הקטנה. מכשלא ראה אותה בשום מקום, נאנח בהקלה והתבונן בילדה הקטנה שישבה על השטיח מול האח. "היכן היא?" הילדה נראתה נפחדת. מבטה הלחיץ את בן האנוש. ואז... הגיע הצרחה. "נביטון!!!!!" הכהן הסתובב בבהלה וראה את הננסית עומדת במלא קומתה הזעירה, מבטה בוער מכעס. "לקח לך שלוש שעות! שלוש שעות שלמות להגיע לאיסטוייל בשביל שלושה מצרכים , ולחזור! שלוש שעות! נקרעתי פה מדאגה! מה אם היה קורה לך משהוא! " הכהן הסמוק ניסה לתרץ, אך הננסית קטעה אותו והמשיכה בטרונותיה, ונביטון הבין- מהכרותו רבת השנים את אשתו, שזה ויכוח עקר, לכן בעיקר שתק והתבונן בילדתו הקטנה. וריסה. "...אפילו שאתה יודע שיש כנופיות של גנולים שפושטים על כפרי הספר אתה עדיין יוצא לשם בלי ליווי, למרות שהוד מלכותו הפציר בך לקבל משמר, אתה לא! פשוט חציל! נמאסת עליי כהן! חכה שלאיפה יגיע אני אדאג שלשונו תצליף בך כהוגן! חושב לעצמו! אז אתה יודע לשלוט על הצד האפל שבך! עניין גדול! ומה עם המלך-המכשף היה מנסה לתקוף אותך! מה היית עושה אז?! דיי חמודה, אמא בסדר, אתה תתרחק ממני נביטון! טוב... בסדר... אני רגועה... רק דאגתי... " הכהן הביט בה באהבה ואז ליטף את ביטנה ההרה. הוא חיבק את הננסית שנרגעה. וידו אחזה בוריסה הקטנה. "יקירתי, לפחות הבאתי לך את המלפפונים שרצית!" עיניו פזלו לעברה של הננסית ומבטה רמז לו בבירור שעליו להתרחק. מהר. "מלפפונים?! מלפפונים?! מה עם העגבניות? והבשר! מה עם האורז!? איך אני אמורה להכין אוכל לאורחים ככה!!! לאיפה, ווירווף והמלך בכבודו ובעצמו אמורים להגיע להתארח אצלנו ואתה לא מביא לי שלושה מתוך ארבעת המצרכים שביקשתי! אתה פשוט....." צרחותיה של הננסית נמשכו עוד שעה קלה ווריסה נאנחה והביטה באביה הגמלוני בהבעת הזדהות בעודו עומד מושפל וראשו שפוף. הצרחות יכלו להימשך עוד זמן מה, אך למזלו של הכהן, נקישה בדלת קטעה אותם. הילדה הקטנה אצה לפתוח את הדלת ועמדה פעורת עיניים. "מי זה וריסה?" שאל האדם והתקרב לדלת וכשהביט באורח הלא קרוי, עיניו נפתחו בהפתעה. מולו עמד רות'ח. "רותח" לחש הכהן "אתה....אתה חי" הגמד הנהן והביט מאחורי הכהן, לעבר הננסית שהגיע לסף הדלת גם היא, עיניה נפערו בתדהמה. "רות'ח!" היא צווחה ואז, הביטה בכהן ועיניה התכווצו בזעם. "נביטון חסר נימוס ובור אחד! " צפצפה בקולה הדקיק "הוא בטח מותש , הנח לו להיכנס כבר! קר בחוץ" הכהן הסמיק, והחל מתנצל על חוסר הנימוס המשווע שהפגין, תוך כדי שהננסית ממשיכה לנזוף בו. הוא פינה את הדרך, מאפשר לגמד לעבור דרכה. השלושה התיישבו והגמד הביט בזוג המוזר וחייך. "עברו שנים, יותר מידי שנים" לחש והתבונן בילדה הקטנה שחיבקה את הכהן , ולאחר מכן התבונן בננסית ההרה. "ואני רואה שכמה דברים השתנו". נביטון חייך והתבונן באשתו ובילדה בחיוך אוהב ואמר, תוך כדי ליטוף כרסה התפוחה של הקוסמת. "הן כל חיי כעת." חיוכו היה חמים והגמד הרגיש אושר על שזכה לראות זאת. "עלייך להגן עליהן בכל מחיר. אני מבין" הילדה פיהקה והכהן דחף אותה קלות לעבר הספה. היא נשכבה על הספה המרופדת ועצמה את עיניה קלות. הכהן הנהן ברצינות בעוד הילדה מנמנת ליד האח. "השנים הטיבו עמכם" אמר רות'ח "עם שניכם ידידי." הכהן חייך והשיב "גם איתך חברי היקר. אתה נראה חטוב מפעם. רגע, שנייה" לחש ונעמד, מתקדם לעבר וריסה הישנה. "היכן היית רות'ח?" שאלה הננסית והתבוננה בבעלה מניף את הילדה הקטנה באוויר ומניח אותה במיטתה, לאחר מכן חוזר ומתיישב ליד האח. "היכן הייתי? " שאלה הגמד, בעיקר את עצמו מסתבר. "אתם זוכרים את המלחמה? " שאל והצמד הנהן. "לאחר שהבסנו את גור היה שלום. אנדויין שלט בבטחה בברית. ת'ראל הנהיג את השבטים והכל התנהל על מי מנוחות. ולמרות זאת לא הייתי שקט. על אף העובדה שהמלך העניק לי חנינה מלאה, לאחר "מותי" כמובן, תואר אבירות, אדמות, זהב ליורשים 'אם יהיו' ואפילו חיית רכיבה נחמדה, לא ידעתי מנוח. הייתי חייב לחזור לשם. לחזור לקבר של השאמאן. להעניק לשאם קבורה ראויה. הרי, הוא היה הגיבור האמיתי שהביס את גור. לולא הקרבתו לעולם לא היינו יכולים לעצור אותו, והעולם של אזארות' היה מושמד. הוא מת מות גיבורים, אך איש לא ידע...." הננסית מחטה דמעה מאפה והכהן, פניו קודרות , הביט בגמד ברצינות תמוהה. "הלכת לשם" הוא קבע והתבונן בגמד שהנהן. הננסית, נשימתה נעתקת, אחזה בבטנה התפוחה. הכהן נאנח ורות'ח המשיך. "אכן הלכתי. אך לא ראיתי דבר. האזור כמעט בלתי נגיש, וכשכן הצלחתי להיכנס, לא היה שם דבר מלבד חורבות." נטאביט ובן האנוש הביטו זה בזה ואז ברוצח כשהננסית שואלת "אבל היכן הגופה?" הגמד הביט בהם. "בתחילה חשבתי שהגופה נהרסה בפיצוץ האנרגיה שהיה. שהשאמאן יצר מגן אדיר שהגן עליי ולכן לא ראיתי את הגופה. " "נשמע סביר" אמר הכהן והוסיף "זה דבר שאני בטוח שנטאביט יכולה לעשות בקלות" הננסית הסמיקה קלות וחייכה "לא בקלות נביטון, ובטח לא מגן כזה חזק! אולי אתה יכול אבל אני מוגבלת בשימוש בקסם..." הויכוח החל נוצר באוויר, אך לא הספיק להגיע לכדי מימוש מכיוון שרות'ח אמר. "זה לא היה מגן" הוא התבונן בצמד ברצינות עמוקה והם התבוננו בו ביראה קלה. "אם לא מגן רות'ח, אז היכן הגופה?" שאלה הננסית והכהן הנהן. " אין גופה" לחש הגמד וכשהביט בחבריו וראה את הבעת הבלבול על פניהם הוסיף , "הגופה איננה מכיוון שהשאמאן לא מת. שאם חי" הננסית צחקה בהקלה והכהן לחץ את ידו של הגמד בחיוך. "נחמד רות'ח. לשנייה הצלחת להפחיד אותי. השאמאן חי... נו באמת..." פניו של הגמד נשארו רציניות, דבר שהרצין את פני הננסית כמו את פני בן האנוש מיד. "אתה רציני" קבע הכהן והגמד הנהן. "אין בקבר ההוא גופה, נביטון, כי השאמאן לא מת. כבר תקופה ארוכה שאני מצליח לעקוב אחרי השאמאן בחלומותי. פה זימון זאבים והחזיון נמוג. שם ירי ברקים והחזיון נעלם. אתמול בלילה, בעת שהותי בפונדק בעיר, היה לי חיזיון נוסף. אך הפעם, בניגוד לפעמים קודמות, החזיון היה ממשי. שאם זיהה אותי, וקרא בשמי. הוא קרא לי לעזרה." הננסית הביטה בכהן , ספק גדול מציף את פניה, ואז לחשה "אבל...רות'ח... שאם... מת...." הגמד הנהן. "ידעתי שלא תאמינו לי. השאמאן חי ואני מתכוון לצאת לחפש אותו." נביטו נראה נבוך מעט. "גם אם נאמין לך ידידי. היכן אתה חושב שהוא נמצא?" רות'ח נענע בראשו. "לא יודע." לחש "אני רק יודע שהוא צריך אותי. ואני מתכוון לעזור לו." נקישה קלה נשמעה על הדלת והכהן נעמד, אך הגמד מיהר ואחז בידו. "עליכם להבטיח לי, שלא תספרו לאיש את שאמרתי... עדיין לא לפחות...." השניים הנהנו והכהן פתח את הדלת לרווחה, מקדם את האורחים... לאיפה ו-ווריוף נכנסו לסלון החמים ופניהם התמלאו פליאה כשראו את האורח הלא קרוי. אחריהם צעד בבטחה, אנדוין, הראשון לשמו, מלך סטורמווינד ומגן האדם ומבטו התחלף משמחה לפליאה כשראה את הגמד עומד מולו. "אתה....חי..." לחש ורות'ח קד למלך והנהן. "אבל נעלמת לשנים..." לחש המלך והצייד המשיך "מיטב הקוסמים ניסו לאתר אותך...חשבנו שנהרגת בפיצוץ...." הגמד נאנח ולחש "אם כן חברים... אולי כדי שאספר הכל מהתחלה....." כמה שעות לאחר מכן, בעודם יושבים, מנופחים ושבעים ממיטב המטעמים שהקוסמת יכלה לזמן בקסם, התבנון המלך היטב בכהן ואמר "אז אתה מעוניין לצאת למסע, למקום לא מוגדר, בשביל לחפש מישהוא שאמור להיות מת?" "כן הוד מלכותך..." "זה... זה טירוף..." לחש אנדוין והביט בשאר החבורה מחפש ישועה. "המלך צודק" לחשה הננסית והכהן הנהנן. "עד לפני שעתיים חשבתם אותי כמת." לחש הגמד "כן, אבל אתה פה! השאמאן הוא.... הוא מת..." לחש הכהן וידיו המזיעות זעו באי נוחות., "אני יודע שהוא חי... רק מעבר לטווח הגעתי... אני חייב למצוא אותו... אפילו שאיני יודע היכן להתחיל..." "תאר לנו את החלום הזה שחלמת... לחש הצייד והגמד הביט בו בחוסר הבנה...." תאר בדיוק לפרטי פרטים מה השאמאן אמר לך..." הגמד נאנח קלות ונשען אחרונית, מנסה להיזכר "הוא רץ, בורח ממשהו... ידיו היו בלויות, כמי שמתעמק במאמץ עצום, והיצור הזה.... שרדף אחריו...הוא היה ...הוא היה....עצום...שחור...מלא רוע ופחד...הוא... נטף ...מוות.... והשאמאן... רץ...וזה תפס אותו... אני חייב ללכת לעזור לו.... הצייד נאנח ונשען קדימה, מלטף את הפנתר השחור ששכב לצידו. "איך העולם נראה? זה היה יער? או שדה? או אולי הר בכלל...." "יער" ענה הגמד "אין ספק בכלל שמדובר ביער." "זה מצמצם מעט את האפשרויות" לחש הצייד "יכול להיות שהוא בקאלימדור" נביטון צחקק "לאיפה אתה לא באמת מאמין שהשאמאן חי? הוד מעלתך? ווירווף? לאיפה?" הוא התבונן בצייד שנאנח והתבונן בחבורה בריכוז , אז אמר הוורגון. "ראיתי הרבה דברים מאז החלה המשימה לנסות לעצור את גור. ראיתי קסמים אדירים ואלים שחזרו מהמתים. ראיתי את הטיטאנים ועוצמתם ואת מדיו, שכוחותיו מעל כל דמיון, ראיתי את האש נעצרת במילה ומכילה את כל זעם החיים בתוכה. אם כן, אמור לי כהן, בתור אדם אשר יכול לתעל את האופל שנמצא מסביבו ובתוכו לכדי עוצמה אדירה, מדוע שאני אסרב להאמין, שהשאמאן, אשר מחזיק בתוכו את עוצמת היסודות שמהם מורכב גור, הכל יכול, לא יכול לשרוד פיצוץ כזה?" הכהן נראה מבולבל. "אני לא יודע" לחש "השאמאן...חי..שאם...." "מה אתה רוצה לעשות רות'ח?" לחש המלך והגמד השיב "במשך שנים טיילתי ברחבי העולם הוד מעלתך. הפכתי כל אבן וסלע ברחבי אזארות'. שמעתי כל פיסת רכילות שקיימת והפרכתי כמעט כל אגדה. מלבד אחת. השמועה מדברת על כך שלאחר שכנף-המוות הושמד, נחשף הערפל שהיה באזור המערבולת ועולם חדש נחשף שם. יבשת חדשה. מלאה ביערות. מלאה במיסתורין. אני מעוניין להפליג לשם. אני יודע ששמעת על ה'אגדה' הזאת הוד מלכותך כי שמעתי ש'שוברת השמים' נשלחת לחקור את האזור החדש." המלך חייך והנהן. "אני רואה שבאמת הפרכת כל סיפור וליקטת כל שמועה, גנב. בסדר גמור אם כך, אמור לאדמירל רוג'רס שהורתי לך לטוס איתם. אתה תצטרף לצוות של הספינה במסע ליבשת החדשה. אני אדאג להעביר את הפקודה הלאה." הגמד הנהן בהכרת תודה והתבונן בחבורה. "אם כך דרכנו נפרדות חברים..." "לא כל כך מהר חבר!" לחש הצייד., הוא התבונן בלוחם ואמר "מה דעתך להרפתקה נוספת ווריווף? עברו כמה שנים מאז שהייתה לנו אחת כזאת..." הלוחם חייך. "מסכים. " "אם כך אני מבין שאתם מצטרפים אל הגמד במשימה הזאת כן?" שאל המלך והצייד ולוחם הנהנו. הכל התבוננו בכהן וננסית. אך הכהן נענה בראשו לשלילה. "לא הפעם חברים." לחש "יש לנו סיבות להישאר. למרות הפיתוי שבהרפתקה... " הוא אחז בידה של הננסית וידו השנייה ליטפה את בטנה."אני לא יכול לסכן אותם... לא עוד..." הגמד נעמד והנהן. "מובן. תודה. על הכל חבר." הכל נעמדו והמלך אמר "תודה רבה לכם על האירוח חברים. טוב לראותך גיבורים. " הוא לחץ את יד הכהן וחיבק בעדינות את הננסית ואז התבונן בשלושת החברים ואמר "אתכם, גיבורים, אני אראה מחר על 'שוברת השמים'". השלושה הנהנו והמלך יצא. לאחר כמה דקות סואנות, בהם המלך על כל פמלייתו רכבו חזרה לכיוון סטורמווינד, התבונן הכהן בגמד ואמר: "זה היה יום עמוס וכבר מאוחר, אני חושב שכדי שנשכב לישון, אתם נשארים כמובן נכון?" הוא התבונן בשלושה שניסו להתנגד, אך הקוסמת התעקשה "קדימה לכם, יש מספיק מקום! נביטון יראה לכם את חדריכם" , שנת הלילה עברה על החבורה בנעימים וכשהבוקר הפציע, השקימו כולם, מלבד הכהן הישנוני, והחלו מתארגנים. לאחר כמה דקות התעורר הכהן לשמה צעקותיה הצורמות של הננסית ומלמל "לעזאזל עם היום". בעודו לובש את מלבושיו. "מדוע כל פעם שאנחנו יוצאים להרפתקה אנחנו חייבים להשקים לפני השמש?" שאל בישנוניות. הלוחם חייך קלות וטפח על גבו של הכהן העצלן. "אתה לא חייב לקום ידידי. אינך יוצא להרפתקה כלשהיא, מלבד אולי יום נוסף בחברת נטאביט. ההרפתקה שלנו היא." נביטון חייך והתיישב לשולחן, עליו זימנה הקוסמת כל טוב. כל באי הבית סעדו ורבחו, ולאחר מכן ישבו להכין את השלושה למסע. בעוד הקוסמת עומדת בכניסה לבית, יחד עם הלוחם, הצייד והגמד שהה הכהן במחסן ויצא ממנו רק לשמע קריאתה של הננסית. "נביטון! צא כבר גולם שכמותך! הם צריכים להתחיל לרכב!" "אני בא, אני בא" אמר ונכנס לסלון הקטן ידו אוחזות בקופסת עץ קטנה. הוא נעמד מימין לננסית והתבונן בחבורה, שבתגובה הביטה בו בסקרנות. "נו?" לחשה הננסית לאחר מספר שניות "מה יש שם?" הכהן חייך והתבונן בגמד, בלוחם ובצייד. "היבשת החדשה מנוכרת וזרה. אינני יודע במה תתיקלו שם ולכן טוויתי עבורכם גלימות חדשות, מלאות כיסים נסתרים וארוגות עם קסם עוצמתי חדש." הוא שלף את הגלימות וחילק אותם לבני החבורה. "נביטון, וואו, " אמר הלוחם והנהן בראשו מביט בצייד שלחש "תודה רבה ידידי" הגמד לחץ את ידו וחיבק את הננסית. "תודה לכם, לשניכם. " אמר בעודו אוחז בגלימה בחוזקה. "כשנמצא אותו נשלח הודעה" זוג האוהבים הנהן והשלושה, ברעש גדול החלו את המסע הקצר לסטורמווינד, ומשם לפנדריה. הננסית עמדה בצמוד לבעלה, מחבקת אותו חזק. וריסה, ביתם, נעמדה לצידם מחבקת את הכהן מצידו השני. "אתה חושב שהם ימצאו אותו?" שאלה הננסית. הכהן נשם עמוקות לפני שהגיב ואז אמר "אם יש למישהוא סיכוי, זה להם. אני מאמין בהם." וכך עמדו השלושה והתבוננו בחבריהם רוכבים אל עבר השקיעה. ****************************************************************************************** שוברת השמיים כבר הייתה מוכנה ליציאה כשהשלושה טיפסו לאורך קרש ההעלה, וקפצו בתזזיתיות לעבר המעקה הרחב. לעברם צעדה אישה, בשנות השלושים לחייה, לחייה היו סמוקות מעט מן הרוח העזה, שכן תקופת החורף החלה וסביב ראשה היה כרוך צעיף כחול עבה. היא הושיטה ידה ולחצה את ידי השלושה בזה אחר זה. "שמי אדמירל רוג'רס ואני המפקדת העליונה כאן על הספינה. הבנתי שישנה פקודה ישירה מן המלך אנדויין לגבי צירופכם למסע הזה, ולמיטב הבנתי שלושתכם חביבי המלך. כל זה טוב ויפה שם למטה, בסטורמווינד או בכל מקום בו מתקיימת הברית, אך הניחו לי להבהיר לכם דבר אחד עיקרי ידידי. על הספינה הזאת אין איש מעליי. גם לא המימדים בכבודם ובעצמם. כאן אני המפקדת ואתם החיילים. לא משנה כמה יקרים אתם ללב המלך , או מה מידת הגיבורות שלכם בעיני העם. האם זה מובן?" השלושה הנהנו ורוג'רס סימנה בידה לאחד מאנשי הצוות. "סיאון" נער צעיר בשנות העשרים לחיו ענה לקריאה ונעמד מול האדמירל מצדיע. "כן המפקדת!" היא סימנה לעבר שלושת הרעים וציוותה בקול סמכותי. "קח אותם לחדריהם. דאג להם לנוחות המרבית שאפשר לקבל בתנאי שטח. לאחר מכן השאר עצמך לשירותם ככל שיצטרכו. האם אני מובנת?" הנער הצעיר הנהן ואמר "מובנת לחלוטין המפקדת". רוג'רס הנהנה לשלושה לשלום והסתובבה להמשיך בעיסוקייה בעוד הנער הצעיר אומר לשלושה "בואו אחרי בבקשה". הוא הוביל אותם מטה במדרגות, למעמקי הספינה, שהייתה גדולה יותר ממה שנראתה בתחילה עד אשר הגיעו לחדר קטן, בעל שני מיטות בנות שתי קומות למיטה. "כאן אתם תלונו. תחלקו את המיטות ובנותרת אשן אני. אם תזדקקו למשהו רק אמרו" הוא קד ויצא מהחדר משאיר את השלושה לבדם. "נער מוזר" לחש הגמד והשניים הנהנו. השלושה ישבו וסעדו את ליבם. לקראת שעות הערב, לאחר שנחו מעט, עלו לסיפון העליון וצעדו לעבר המפקדת. "אדמירל נוכל להפריע לך לרגע?" שאל הצייד והאדמירל הנהנה. "כמובן מכובדיי. נחתם מספיק?" הגמד הנהן ואמר "כן תודה, רצינו לדעת, כמה זמן בערך אמורה הטיסה להימשך? על פי שמועות בסטורמווינד הדבר אורך כחודש שלם. האם זה נכון?" האדמירל חייכה בגאווה. "אולי בספינה בימים או במטוס תקיפה קל ופשוט מהסוג שכל מהנדס מתחיל יכול לבנות , כן, אבל זוהי "שוברת השמים", גאוות הצי המלכותי והספינה שהפילה את כנף-המוות! זוהי לא סתם ספינה. את המרחק הנתון אנו נעשה בשבועיים. אולי קצת פחות , אם המימדים נוטים לנו חסד." השלושה הנהנו בסיפוק. "טוב לשמוע גברתי" לחש הלוחם "ישנו דבר בספינה בו נוכל להועיל?" האדמירל נהנה ראשה לסירוב "הצוות שלי מלא רבותי. אין לי צורך נכון לעכשיו בידים נוספות." השלושה נראו מעט מאוכזבים אך אז אמר הצייד "אם כך מקום בו נוכל להתאמן, קיים בספינה? להשחיז את יכולותינו מעט?" האישה הנאה, חייכה שוב. "כמובן. ברציף התחתון ישנו מטווח קשתות למענך, " היא הצביעה על הצייד בראותה את קשתו הארוכה התלויה על כתפו. "אתם תוכלו , אם תרצו בכך, להתאמן כאן על הסיפון על בובת המטרה האלו." ידה התרוממה מעט וכוונה אל עבר מספר בובות מטרה שעמדו במרחק מה ממנה. "מעולה" אמר הצייד ולחץ את ידה. הוא חייך לכולם וירד מאושר לרציף התחתון. צמד החברים, הגמד והוורגון, אחזו בחרבותיהם וסכניהם והחלו מתאמנים בעוד האדמירל עומדת את יכולותיהם ממרחק. רק מפגש החרבות היה מרתק, כמעין מנגינה משכרת של כוח וטירוף. יכולותיהם היו מעבר לכל דבר שראתה בעבר. כעת הבינה, השמועות לגבי השלושה היו נכונות. אלה ללא ספק אנשים שנלחמו באלים, וניצחו. לידה נעמד עוזרה, קפטן דרמדר. "ללא ספק מרשימים גברתי. אני חושש מהיום בו אאלץ לעמוד מול אלה בשדה הקרב. נראה כי הם מסוגלים להרוג אנשים על ידי מבט בלבד, ללא צורך בחרב! נראה כאליו הם יכולים להתמודד מול צבא שלם ולצאת משם כשידם היא על העליונה" היא חייכה. מבינה את דאגתו. "לפחות לעת עתה אין לנו דאגה מכך. " אמרה "דאג להרים מפרשים עליוניים ושחררו רצועות תחתונות. אני מעוניינת להגיע ליעדנו מהר מכפי שתכננו. הגיבורים דורשים זאת. ולפי מראית עיני לא כדי לנו לאכזב אותה." היא חייכה לעבר הקפטן שחייך בחזרה. "כן קפטן!" אמר, הצדיע ואץ למלא את הפקודה. היא הביטה בצמד הלוחמים ומילותיו של דרמדר הדהדו בראשה. "אני חושש מהיום בו אאלץ לעמוד מול אלה בשדה הקרב" ובליבה הבינה כמה הוא צוד, מקווה שלא תגיע ליום הזה, לעולם. הקור העז מלווה בצינה קפואה , חדר את שכבות העור שהקיפו את כתפיו העבות. השכמה שלו, מורכבת מצמר עב ועור מרוכך, סתמה גולל על נסיון הרוח להכות את גפיו, אך פניו האדומות, נותרו חסרות ישע מול הרוח הקודרת. ממולו, התנשאה בצללית הרוח, טירה גדולה ומרשימה. חיוכו היה מלא שיניים בצורה מאיימת. הוא הרים ידו וכל בני לוויתו, צבאו, נעצרו. "לבסוף, הגענו לטירה הקפואה". אמר ואז הוסיף בשאגה "האם אדון הטירה יצא לקבל את פנינו?" הכל שאגו מאחוריו ואז הוא החל מסתער על השערים כשצבאו מאחריו. הדלתות נפתחו כשהתקרב, להפתעתו, ובפנים ראה אדם בודד עומד, בין גופות רבות, חרב גדולה בידו. הוא עמד נינוח ונראה כאילו לא שם לב לצבא שצועד לפתח מצודתו. "ברוכים הבאים גארוש , בנו של גרום". האורק המגודל התקרב ונעמד מול האיש במסכה. "מי הוא זה שעומד בדד מול אדון השבטים ? האם מלך המוות איבד צבאו?" האיש חייך. "אדון השבטים? דומני שכינוי זה כבר לא שייך לך, לא כך?" האורק התרגז, ורדיו בלטו והוא שאג שאגת זעם. "הנני אדון השבטים! לעולם היה! אנחנו השבטים החדשים! טובים יותר! חזקים יותר! לך, מלך של שממה, לא נותר דבר. ואתה כעת עומד לבד, והולך למות." האיש חייך בשנית והרים ידו. בן רגע, קמו גופות המתים לחיים, שולפים נשקיהם מול האורקים שמולם. המלך-המכשף, בטוח בניצחונו הביט באורק המגודל בתוכחה. "האין סיימת את שאגותיך גור קטן? הגיע זמנך למות, ולהצטרף לצבאי ההולך וגובר, בן תמותה." תחושת ביטחון אפפה את המלך-המכשף כשדיבר ובהביטו בגארוש, ציפה לראות בעיניו את אותו הפחד שאופף את כל הקוראים תיגר על עוצמת הליץ-קינג. אך לא, עיניו נותרו בהירות. חסרות פחד. גארוש חייך ואז שאג שאגה אימתנית. בן רגע נזרקו לקרקע כעשרה טוטמים שלאחר מכן התפוצצו בקול נפת גדול, מעבירים זרמי חשמל אדירים ברצפה. האורקים לא הרגישו דבר אך השלדים, לעומתם, החלו לרעוד בעוצמה, עד שהתפרקו לרסיסים. שוב עמד המלך-המכשף לבדו. כעת, פחד ניכר בעיניו. "כעת, זמנך למות הגיע, מלך המתים וזמני לקום. אתה נופל. אני קם." ואז בתנופת גרזן אדירה, ערף גארוש את ראשו ועקר לבבו, מרים את הלב הקר באוויר ושואג. רחוק מאוד משם, על מיטה רכה בספינת הברית "שוברת השמיים", התעורר הגמד בבהלה.
...If you are going through hell, keep going
חזור למעלה |

indelvarn |
נושא ההודעה: Re: וורקראפט מלחמת הצללים- פרק 1 פורסם: 15 אוקטובר 2013, 14:14
אביר הצטרף: 26 אוגוסט 2011, 15:55 הודעות: 556 מיקום: המרכז עשה לייק: 295 פעמים קיבל לייק: 46 פעמים הדמות הראשית: Manegol שרת: The Maelstrom PvP קלאס: Paladin
וואו! אני שמח שהחלטתי להיכנס לבדוק מה חדש בגמדיה כל פרק אתה מתעלה על עצמך ומגיע לשיאים חדשים! אני חושב שכדאי לך לשקול ברצינות לפנות לחממה הספרותית של סטימצקי אחרי שתסיים לכתוב, ולפרסם את "גיבורי הדור הבא" ואת סדרת "מלחמת הצללים" כספר אחד
Manegol: The Mealstorm PvP
חזור למעלה |

ארך אפיים |
נושא ההודעה: Re: וורקראפט מלחמת הצללים- פרק 1 פורסם: 15 אוקטובר 2013, 19:32
חבר זהב הצטרף: 14 ספטמבר 2012, 20:05 הודעות: 291 עשה לייק: 48 פעמים קיבל לייק: 88 פעמים הדמות הראשית: Golyat שרת: Outland PvP קלאס: Paladin
אני שוקל לפתוח מועדון מעריצים! Sent from my GT-I9500 using Tapatalk [url='http://tapatalk.com/m?id=10']now Free[/url]
חזור למעלה |

nebi |
נושא ההודעה: Re: וורקראפט מלחמת הצללים- פרק 1 פורסם: 16 אוקטובר 2013, 08:51
מנהל גלובאלי הצטרף: 11 יולי 2011, 19:04 הודעות: 536 עשה לייק: 274 פעמים קיבל לייק: 106 פעמים הדמות הראשית: Shamshamen שרת: The Maelstrom PvP
איזה מגזימים חחח אני מקווה שאני אצליח לסיים את פרק 2 מהר יותר... אחד לקח לי המון זמן =]
...If you are going through hell, keep going
חזור למעלה |

ארך אפיים |
נושא ההודעה: Re: וורקראפט מלחמת הצללים- פרק 1 פורסם: 16 אוקטובר 2013, 18:31
חבר זהב הצטרף: 14 ספטמבר 2012, 20:05 הודעות: 291 עשה לייק: 48 פעמים קיבל לייק: 88 פעמים הדמות הראשית: Golyat שרת: Outland PvP קלאס: Paladin
קח את הזמן חבר. אנחנו בקטע של איכות. Sent from my GT-I9500 using Tapatalk
חזור למעלה |

nebi |
נושא ההודעה: Re: וורקראפט מלחמת הצללים- פרק 1 פורסם: 18 אוקטובר 2013, 13:23
מנהל גלובאלי הצטרף: 11 יולי 2011, 19:04 הודעות: 536 עשה לייק: 274 פעמים קיבל לייק: 106 פעמים הדמות הראשית: Shamshamen שרת: The Maelstrom PvP
חחחח השבת אני עובד בוקר, עם קצת מזל הפרק השני יכתב עד מוצאש! =]
...If you are going through hell, keep going
חזור למעלה |

הצג הודעות החל מה: מיין לפי

| [ 6 הודעות ] |

כל הזמנים הם UTC + 2 שעות

#### מי מחובר
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ואורח אחד

| אתה לא יכול לכתוב נושאים חדשים בפורום זה אתה לא יכול להגיב לנושאים קיימים בפורום זה אתה לא יכול לערוך את ההודעות שלך בפורום זה אתה לא יכול למחוק את הודעותיך בפורום זה אתה לא יכול לצרף קבצים בפורום זה

חפש: |
עבור ל:

﻿